Tekstet af: Landkrabben - Joseph Kerr.
For den verden vi alle kender -
- som måske eller måske ikke er den bedste mulige verden -
- var det atter blevet forår.
Men al forårets magi, var ikke nok, til at skjule Manor Gårdens elendighed.
Den engang blomstrende og frugtbare gård, -
- og dens ejer Mr. Jones, havde set dårlige dage.
Plaget af selvskabte problemer, var Mr. Jones begyndt at drikke, -
- og var i sin fortvivlelse havnet i et dårligt selskab.
På den aften vores historie begynder, var det senere end sædvanligt, -
- da Mr. Jones kom hjem fra druk, for at gå sin runde.
Forbandede gamle høns.
Uduelige dyr...
De æder mig fra hus og hjem.
På denne aften, -
- var alle dyrene blevet enige om, at så snart Mr. Jones var gået i seng, -
- ville de samles i den store lade, til et hemmeligt møde, -
- indkaldt af Præmiesvinet, gamle Major, som pågrund af sin høje alder, -
- blev betragtet som langt den klogeste af dyrene.
De andre grise gik først mod mødet, de var snu og yndede at tage føringen.
De blev efterfulgt af Boxer, den største og stærkeste af hestene, -
- og hans hengivne ven, æslet Benjamin.
Alle de andre dyr, store som små, var ivrige efter at nå frem.
For et sådant møde var aldrig blevet afholdt før.
Gamle Major havde været hensygnende, og nu havde han bekendtgjort, -
- at der var nogle ting han ville sige til sine meddyr, inden det var for sent.
Det tog et stykke tid, før alle havde fundet deres pladser.
Grisene havde taget de bedste pladser, lige foran platformen, -
- blandt dem var Snebold, som var fast besluttet på at finde en god plads.
Og Napoleon, lige så målbevidst og endnu mindre høflig.
Hvad var det?
Nej.
Nej, det var ikke Mr. Jones.
Og omsider havde alle slået sig ned, for at høre på gamle Major.
Mine kære venner...
... jeg har levet et langt liv.
Jeg har haft meget tid til at tænke, mens jeg lå alene i min stald.
Jeg vil ikke være iblandt jer...
... meget længere...
... og inden jeg dør, er der noget jeg vil fortælle jer.
Kun få af os, vil nogensinde kende velsignelsen, af en fredfyldt alderdom.
Du... Boxer...
... når du har givet det sidste af dine store kræfter... hvad så?
Hvad end vi producerer bliver taget fra os.
Stjålet fra os... og solgt.
Vore børn fødes... til kulde og sult.
Se på dem, mens i kan.
I slagtesvin...
... ved i hvad fremtiden bringer jer?
Har vi fortjent en sådan skæbne?
Er denne gård for fattig til at understøtte os alle?
Nej, kammerater.
Manor Gården er velhavende.
Men vi vil aldrig få vores retmæssige andel af Bondemand Jones.
Nedstyrt denne onde tyran...
... og vi vil alle blive rige og frie.
Kammerater...
... gør oprør!
Men husk på...
At når i har skaffet jer af med Jones...
... må i ikke tage hans laster til jer.
Vi dyr er brødre.
Store såvel som små...
... kloge såvel som simple, pelsklædte såvel som fjerklædte....
... nu og for altid...
... er alle dyr lige!
Den næste morgen, måske tidligere end gamle Major havde forudset, -
- fandt dyrene deres situation ganske ulidelig.
Og så, nærmest før de vidste af det, -
- havde dyrene kæmpet og vundet!
De havde dødsfald at sørge over, og dem som døde, efterlod sig børn.
Men Manor Gården var deres, -
- de spildte ikke tiden, men ødelagde alt som mindede dem om hadefulde Mr. Jones.
Da turen kom til Mr. Jones' hus, tøvede dyrene.
Napoleon viste vej.
Men Snebold førte an, da de gik ind i det sted deres tyran havde boet.
De var alle enige om at Jones' hus ikke var noget for dem.
Det vil sige, alle bortset fra Napoleon.
I mellemtiden, -
- organiserede Snebold og de andre et nyt samfund, som de døbte Dyregården.
Så alle kunne se dem, skrev de Dyregårdens love ned på et vigtigt sted, -
- for at de skulle huskes og følges til evig tid.
Intet dyr skal sove i en seng.
Intet dyr skal drikke alkohol.
Fire ben er godt, to ben er skidt.
Vinger tæller også som ben.
Fire ben er godt, -
- to ben er skidt.
Fire ben er godt, -
- to ben er skidt.
Intet dyr skal dræbe et andet dyr.
Alle dyr er lige.
At tage sig af gården på egen hånd, gav problemer for dyrene, -
- men grisene fandt på en løsning, til alle deres vanskeligheder.
Alle beundrede Boxer.
Han havde arbejdet hårdt i Jones' tid, men nu arbejdede han som tre heste.
Med hjælp fra Snebold, fandt de andre dyr selv ud af resten.
Og arbejdet gik som smurt.
Alle var henrykte over, at se deres bestræbelser bære frugt, -
- også den snu Napoleon og hans tro følgesvend Squealer.
Den sommer, fik dyrene uden hjælp fra andre Dyregården til at blomstre.
Markerne gav rigeligt med afgrøder og blev høstet og opsamlet med omhu og hengivenhed.
Med høsten sikkert i hus, havde dyrene tid til at tænke på fremtiden, -
- og på et møde i den store lade, blev mange beslutninger taget.
Det var altid grisene som tog beslutningerne.
Kammerater, vores første fem måneders plan, er en triumf for hele gården.
Og tiden er inde, til at sprede de herlige nyheder, så vores underkuede kammerater, -
- på andre gårde vil bryde deres lænker og slutte sig til Dyrerevolutionen.
Afsted! Fortæl verden om Dyregårdens vidundere!
Nogle dyr, som var tilfredse med deres lod i livet, -
- lod sig ikke imponere af fortællinger om fred og rigdom.
Andre, som var lykkelige i deres egne omgivelser, -
- var bange for tanken om forandring.
Men hvorend de havde det skidt, lyttede dyrene interesseret.
Visse steder, var mange dumme dyrs opførsel skyld i forargelse og stor omtale.
Men der blev intet gjort ved det, for den fordrukne Mr. Jones -
- og hans kumpaner vidste ikke hvad de skulle gøre.
Snebold følte at uddannelse var dyrenes næste nødvendighed.
Nogle af dyrene, var selvfølgelig klogere end andre.
B, C, D.
E!
Fire ben er godt, to ben er skidt.
Snebold satte sig for at løse gårdens kraftproblemer.
Og det gjorde Napoleon også.
I Januar blev det bidende koldt.
Uerfaren ledelse medførte mangler til Dyregården.
Men Snebold blev ved at tænke på fremtiden.
Og det var han ikke alene om!
Kammerater, jeg har forberedt en ny plan for Dyregården.
Her er den, nu mangler vi bare at stemme om det.
Først og fremmest, må vi arbejde mere og spise mindre.
Men min plan, vil give os elektricitet.
Det vil betyde en varm lade om vinteren...
Lys i hver eneste stald, sti og hønsehus.
Luksus til alle.
Kammerater, på bare et år vil Dyregården blive den prægtigste i verden.
Drømme, drømme.
At stemme for min plan, er at at stemme for et smukt liv.
Det er løgn.
Jeg lover jer max fire arbejdsdage om ugen.
Absurd.
Måske tre arbejdsdage om ugen.
Nonsens.
Én arbejdsdag om ugen!
Med Snebold ryddet af vejen, overtog Napoleon ledelsen af Dyregården.
Og Squealer blev hans lydige efterfølger og assistent.
Kammerater, Snebold er en forræder!
Hvad planlagde han virkelig?
At bringe Jones tilbage!
Nå, lad os ikke holde flere af disse nytteløse møder.
Fra nu af, ved jeg hvad der er bedst for jer.
Og jeg træffer jeres beslutninger!
Lad mig vise jer min plan for Dyregården.
Fire ben er godt, to ben er skidt.
Hip Hip Hurra for Napoleons Mølle.
Og så begyndte man alligevel at bygge vindmøllen.
Man havde intet kunne stille op uden Boxer
Hvis styrke var større end alle de andre dyrs tilsammen.
Under opsyn af grisene, havde alle dyrene lange arbejdsdage fra morgen til aften.
Rationerne blev mindrere for arbejderne, men grisene, -
- i kraft af deres hjernearbejde, blev rigeligt forsynet.
Men den største inspiration kom fra Boxer, -
- som med sin ven Benjamin, arbejdede tidligt og sent, i regn og blæst.
En aften efter at have arbejdet længe og sent, som sædvanligt -
- gjorde Boxer og Benjamin en mærkelig opdagelse.
Rygter om hvad der foregik i Jones' hus om aftenen, spredte sig hurtigt på Dyregården.
Nogle af dyrene mente, at de huskede en lov mod senge, men de tog naturligvis fejl.
INTET DYR SKAL SOVE I EN SENG MED LAGENER
Og nu... havde Dyregårdens love andre forandringer i vente.
Dine utaknemmelige bæster!
Op med humøret, det holder ikke. Endnu en vinter vil bringe dem i knæ.
Og hvor har de tænkt sig at købe de nødvendige ting?
I Mr. Jones kreds, var Dyregårdens mangler et populært emne.
Og en skarp handelsmand ved navn Whymper var den rette til at gøre noget ved det.
Kammerater! Vores leder, så vis som han er elsket, -
- har besluttet sig for at handle med verden udenfor.
Ikke til egen vinding selvfølgelig, det ville være vore ædle principper uværdige.
I høns... får æren af at komme med det første bidrag. Alle jeres æg.
Jeg ved hvor stolte i er over dette privilegie.
Hønsene mente at huske at gamle Major sagde at deres æg aldrig skulle tages fra dem.
De uskyldige led med de skyldige. Og hønsenes opstand var kortvarig.
Kammerater, jeg har gjort en forfærdelig opdagelse.
Der er forrædere blandt os.
Ja, kammerater, i ledtog med Jones og Snebold.
For at tilintetgøre Dyregården!
Hvem er ellers skyldige?
Rejs jer op og tilstå.
Revolutionen er nu fuldendt.
Vi kan ikke bruge den sang til mere. At synge den er nu forbudt.
Straffen er døden!
Handlen mellem Dyregården og verden udenfor gik strygende.
Som det kunne forventes, inspirerede Mr. Whympers overskud -
- andre til at søge deres andel.
Eller i det mindste give udtryk for deres jalousi.
Det ser ud til at Dyregården tjener styrtende med penge...
... til Whymper.
Siden hvornår kan dyr drive en gård?
Har du set deres vindmølle?
- Kom så, lad os sparke dem ud. - Ja, sparke dem ud.
Den oprindelige ejer blev ikke tilbudt at deltage i denne bevægelse.
Hans naboer lod ham vide, at hans tid var forbi.
Kammerater, fjender har sat alle sine tropper ind imod os.
Vi må redde Dyregården fra denne hadefulde fjende for enhver pris.
Nu er tiden inde til at kæmpe! Til at dø for Dyregården!
Lad os vide dem alle at Dyregården er stærk.
Nu begyndte den hjerteskærende opgave at genopbygge gården.
Og ligesom tidligere, arbejdede Boxer og Benjamin hårdest af alle.
Nu var grisenes opsyn næppe nødvendigt.
Så de havde tid til mindre besværlige sysler.
Længe efter de andre dyr holdt fri, -
- arbejdede Boxer og Benjamin videre og videre.
Og gav alt hvad de havde i sig.
En ny generation af grise voksede op med kunst og nådegaver, -
- som var meget smigrende for Dyregården.
Og dets presiderende geni!
Men vindmøllen var stadig ikke bygget færdig.
Og Boxer skadede fod fik det værre i stedet for bedre.
Det så ud til at Boxer var død, men det var han ikke. Ikke helt.
Boxer er hårdt såret, han kan ikke arbejde længere. Hvad skal vi gøre?
Mens Napoleon og Squealer lagde planer for Boxer, -
- forudsagde Benjamin at han kunne se frem til et velfortjent hvil og otium.
Næste dag fortsatte arbejdet på vindmøllen som sædvanligt, men nu uden Boxer.
Og i morgentimerne kom der noget som lignede en ambulance.
Men Benjamin frygtede at det ikke var en ambulance.
De andre dyr genkendte omsider ligvognen fra Mr. Whympers limfabrik.
Jeg var hos ham lige til det sidste.
Hans sidste ord var "Fremad kammerater, længe leve Napoleon".
Hvad angår de onde rygter om at Boxer blev solgt til en limfabrik.
Så kunne vores elskede leder aldrig finde på det.
Længe leve Napoleon!
Og den nat drak grisene en skål til minde om Boxer...
... af den Whiskey de havde købt for Boxers liv.
Årene gik, årstiderne kom og gik. Og deres korte dyreliv fløj forbi.
Den færdige vindmølle stod som et monument til dets bygherreres skæbne og ofre.
Men dyrenes revolution blev kun svagt husket.
Udadtil fremstod Dyregården velstående, men dyrene selv havde det ikke bedre, -
- lige bortset fra grisene og deres øverste leder, Napoleon.
Dette grissedrevne foretagende havde nu mange -
- af den virkelige civilisations dikkedarer.
Og en skønne dag ankom svinedelegerede fra nær og fjern til Dyregården, -
- for at fejre en ny æras komme.
ALLE DYR ER LIGE MEN NOGLE DYR ER MERE LIGE END ANDRE
Da nyhederne om denne store forandring nåede dem, kunne dyr overalt ikke tro det.
Afvæbnede og indignerede, tog de mod Dyregården fra alle retninger, -
- og forenede sig instinktivt igen, for en fælles sag.
Loyale følgere, -
- på gårde ejet og drevet af grise, -
- hersker der orden og disciplin.
Vores laverestående dyr arbejder hårdere og spiser mindre end på andre gårde.
Disse skal opmuntre jer til at få jeres laverestående dyr -
- til at arbejde endnu hårdere og spise endnu mindre.
Skål for en bedre Dyregård!
For fred og rigdom under grisseherredømme.
Til den dag hvor grise ejer og driver gårde overalt!
For dyrene lod det nu til at deres verden, som måske eller måske ikke -
- ville blive et lykkeligt sted at leve en dag, -
- var værre end nogensinde for almindelige skabninger, -
- og endnu et øjeblik var kommet, hvor de måtte gøre noget ved det.
Tekstet af: Landkrabben - Joseph Kerr.